ITALIEN, 1918
Evans! Bliv, hvor du er!
LONDON, 13. JUNI 1923
De brutale guder skal ikke altid få deres vilje.
De benytter enhver chance for at ødelægge menneskersliv.
Og de bliver svært skuffede, hvis man stadig opfører sig som en dame.
Nu tror jeg ikke længere på guderne og har ingen at skyde skylden på.
Det er meget farligt kun at leve for én bestemt dag.
- Jeg køber selv blomsterne, Lucy. - Javel, frue.
Mrs. Walker bad mig minde Dem om, at Rumplemayers folk kommer i dag.
Det glemmer jeg ikke.
Sikke en dag, Lucy. Sikke en dag at holde selskab.
Sikke en festivitas.
Sikke et spring.
Sikke et spring!
- Godmorgen, Clarissa. - Hugh.
- Hvor skal du hen? - Ud at købe blomster til mit selskab.
At spadsere i London på sådan en dag er bedre end at spadsere på landet.
Det er Evelyn ikke enig i. Hun kan ikke udstå byen.
Hun var her for at tale med Wyber. Han har indlagt hende i et par dage.
- Det er vel ikke noget alvorligt? - Nej, hun er bare temmelig sløj.
Krigen er forbi, men den giver stadig genlyd.
Bexboroughs søn omkom, som du nok ved, og...
... hun er jo meget gode venner med Lady Bexborough.
Og Evelyn tager alting så tungt.
Man hører stadig frygtelige historier.
Jeg må videre. De venter på den her på paladset.
- Kommer du stadig til mit selskab? - Ja, Evelyn insisterer på det.
Hugh Whitbread.
Jeg kan ikke tilgive dig, at du kan lide ham. Han er en nar.
Selv når han spiller tennis, bevæger hans hår sig ikke.
Han er et kvaj, et fæhoved. Han går kun op i sit tøj.
- Jeg kan godt lide ham. - Hvordan kan du det?
Han har aldrig læst noget, aldrig tænkt noget, aldrig følt noget.
Selv stalddrenge er mere spændende end Hugh.
- Han har forsøgt at kysse Sally. - Hun lod ham vel ikke gøre det?
- Hun ville hellere falde død om. - Godt for Sally.
Hun kan gennemskue alle hans kostskolemanerer.
Det handler kun om dannelse og afstamning.
Kun England kunne fostre en mand som Hugh.
Han er sød og uselvisk og god mod sin mor.
Du er så sentimental, Clarissa.
Og du er uforbederlig.
Sikke nogle smukke blomster. De er henrivende, Sally.
Jeg troede ellers, jeg kunne overlade blomsterne til Sally.
- Tænk at skære hovederne af dem. - Jeg synes, de er smukke.
Se blomsterne, Peter.
Roser i entréen, tror jeg.
Og ærteblomster på bordet?
Ja, ærteblomster vil passe perfekt på bordet.
De forfærdelige automobiler.
En bil. Ja, naturligvis.
- Jeg er naglet fast. - Vi må videre, Septimus.
Jeg er naglet fast her, og jeg ved ikke hvorfor.
- Folk kigger på os, Septimus. - Spærrer jeg fortovet?
Udmærket.
Farvel, mrs. Dalloway.
Mrs. Dalloway, mrs. Dalloway. Jeg er ikke Clarissa længere.
Ikke flere giftermål, ikke flere børn. Bare mrs. Dalloway.
Mrs. Richard Dalloway, som skal holde selskab.
Du skal giftes med en minister og stå øverst på trappen.
Du skal holde selskaber. Du bliver den perfekte værtinde.
Du kan blive den perfekte værtinde.
Der er så meget, du kan udrette og blive til.
Som du vil have, jeg skal være.
Livet forekommer mig at være meget farligt.
Men man er nødt til at leve livet farligt!
Se, Septimus!
Der findes ingen forbrydelser.
Der findes ingen død.
Fuglene synger på græsk.
Hele verden skriger: "Tag dit eget liv, tag dit eget liv."
Jeg går en tur ned til søen.
Der står "Kreemo."
Jeg er helt enig. Buskene og blomsterne er så veltrimmede.
- Det er en vidunderlig have. - Meget smuk.
Så skulle De se haverne i Milano.
- Sikke et mærkeligt menneske. - Hun er udlænding.
Kundgør det. Kundgør det.
Der findes en Gud. Ingen slår ihjel af had.
Evans!
Bliv, hvor du er, for guds skyld!
T - O...
... F - F...
... E - E.
- Der står "toffee." - Det ved jeg da godt.
Se, Lucy. Der stod "Kreemo Toffee."
Mr. Dalloway ringede og sagde, han ikke kom hjem til frokost.
Han ville spise hos Lady Bruton.
Du godeste...
Lady Bruton... Der kan man bare se.
Parlamentet lukker ikke før sent, og lægen siger, du skal have din søvn.
Du skal sove uforstyrret.
"Frygt ej mere den flammende sol."
"Ej heller vinterens rasen."
Det er forbi for mit vedkommende. Lagenet er glat, og sengen er smal.
Vi må have afskaffet privat ejendom. Det er det, der er roden til alt ond t.
Lad os skrive et læserbrev.
Bagefter stifter vi et samfund, hvor privat ejendom er helt afskaffet.
Også det her hus?
Du ser altid så jomfruelig ud.
Jeg er jo også jomfru.
Er du forelsket i Peter?
Forelsket...
Det ved jeg ikke.
Men du elsker mig.
Pokkers også, jeg har glemt min svamp på badeværelset.
Send mig ud at hente den sådan her.
- Det tør du ikke. - Det kan du lige tro.
Er det hele forbi for mig? Jeg er nåetop til tårnet-
- og har efterladt de andre til at plukke brombær i solen.
Ikke løbe, Clarissa. Unge damer løber ikke.
Der er rart i Leipzig, men Heidelberg er smuk på denne årstid.
I er heldige at have så smukke haver. Og I har mange træer.
Farverne og den måde, det hele er arrangeret på...
Meget fornemt. Den engelske have er et prægtigt skaberværk.
kærlighed i hendes øjne spille kærlighed vandrer i hendes hår
kærlighed søger hendes læber milde og tusind kys den høster og sår
den kærlighed den synes from men indenfor han aldrig kom
- Clarissa... - Hvad er der?
Mændenes liv er spændende, men deres koner trives ikke så godt.
Ægteskab er en katastrofe for kvinder.
Men det er uundgåeligt, er det ikke?
Sally...
Skal vi altid være sammen?
Altid. Altid. Vi skal gøre alting sammen.
Vi skal ændre verdens gang. Kom.
Lucy...
Sølvtøjet bliver vel nok pænt.
Dørene i spisestuen er taget af, og Rumplemayers folk kommer snart.
- Skal jeg hjælpe Dem med den? - Nej, Lucy. Du har nok at se til.
Kigger man på stjerner?
Ja.
Kom, Joseph. Du kan fortælle os om stjernerne.
Kan du se den stjerne lige over horisonten?
Det er Antares midt i stjernebilledet Skorpionen.
- Navnet betyder "Mars' rival." - Og den der?
Bag Vægten ligger Alpha, den lyse stjerne i Jomfruen.
Og se, hvordan Altair, Årnens lyse stjerne, skinner for os i aften.
Miss Kilman og jeg går. Skal du have noget med, mor?
- Hvad skal I, Elizabeth? - Hen at møde pastor Whitaker.
Pastor Whitaker? Nå ja...
Var det ikke ham, der fik Dem omvendt, miss Kilman?
Jo. Han førte mig sammen med Vorherre.
Og er dette besøg en del af historieundervisningen?
Pastoren er altså også historiker, mor.
Han kan sætte historie og religion i det rette perspektiv.
Hvad mon det er?
Jeg har aldrig ønsket at omvende folk. Jeg synes, man skal være sig selv.
Jeg synes, religiøs fanatisme tit gør folk... temmelig afstumpede.
Vi skal jo bare tale med ham.
Glem nu ikke mit selskab i aften, Elizabeth.
Jeg havde ellers tænkt mig at sortere tøj til de fattige.
Jeg tror godt, miss Kilman kan undvære dig en enkelt aften.
Nu får vi se. Vi må gå nu, ellers kommer vi for sent.
Det virker så nyttesløst.
At være forelskede, at skændes, at blive gode venner igen.
Du kræver så meget af mig. Du vil have hele min person.
Ja, jeg vil. Jeg vil have, vi skal være alt for hinanden.
Men det lyder så kvælende.
For pokker da!
Peter Valsh.
Clarissa.
Peter... Skulle du ikke være i Indien?
Nej. Fik du ikke mit brev? Jeg skrev, jeg kom i juni.
Du skrev, du måske ville komme, men det forventede jeg ikke.
Peter kan gøre mig helt forfjamsket ved sin blotte tilstedeværelse.
Han ser vel nok godt ud.
Det er skønt at se dig igen.
Jeg ankom i går aftes.
- Han leger med sin kniv. - Hvordan går du og har det?
- Det er typisk ham. - Hvordan har Richard det?
Richard er ude med en komite. Det var noget med hans valgkreds.
Hvad er alt det her?
Jeg er ved at reparere min kjole inden mit selskab i aften.
Men jeg inviterer dig ikke, kære Peter.
Hvorfor ikke?
Det er fantastisk, at du er her. Jeg har tænkt på Bourten hele dagen.
Jeg hørte om din far. Jeg burde have skrevet.
- Selvom han ikke kunne lide mig. - Han brød sig ikke om dem, der...
Der ville giftes med dig.
Herbert har Bourten nu. Jeg kommer der aldrig.
- Hvad er der sket i dit liv? - Mangt og meget.
Skal jeg fortælle dig om det? Skal jeg lette mit hjerte?
Jeg er forelsket i en pige i Indien.
Hvem er hun? En yngre kvinde vel.
Jeg er da ikke gammel. Mit liv er ikke forbi endnu.
Selvom du sikkert synes, jeg er en fiasko.
Men hvem er hun? Sig det.
Hun er gift, desværre. Hendes mand er major i hæren.
Hun har to små børn, en dreng og en pige, og det er noget værre rod.
Jeg er her for at tale skilsmisse med advokaterne. Hun hedder Daisy.
Men hvad vil du gøre?
Advokaterne står for det hele.
Så lad dog være med at pille ved den kniv.
Jeg ved, hvad jeg er oppe imod.
Så er det sagt. Her står jeg og tuder som et fjols.
Det irriterer dig sikkert, jeg kom. Og jeg har fortalt alt som sædvanlig.
Er du lykkelig, Clarissa?
Gør Richard...?
- Undskyld, Rumplemayers folk er her. - Tak skal du have, Lucy.
Farvel, Clarissa.
Mit selskab i aften... Vær sød at komme til mit selskab.
Lad os komme ud herfra.
- Jeg vil danse mere! - Kom nu.
Er det det, du vil? Blive her og gå til selskaber?
- Jeg kan godt lide selskaber. - Åh Clarissa...
Du hyler mig altid ud af den med den åbning.
- Det er min tur til at blande kort. - Kan du blive ved med at spise, Hugh?
- Vidste du, at Wyngate er gift igen? - Ja, de kom på besøg i sidste uge.
- Hun var hans tjenestepige førhen. - Tænk, at han tog hende med.
Ja, hun var voldsomt overpyntet. Og hun snakkede som et vandfald.
- Hun troede vel, I vidste det. - Vidste hvad?
At hun har fået et barn før ægteskabet.
Jeg tror aldrig, jeg vil kunne tale til hende igen.
Hvis det er sandt, kommer hun aldrig mere her i huset.
Hørt. Omgås man den slags kvinder, hvad kan det så ikke føre til?
Din snob. Du repræsenterer alt, hvad der gør middelklassen afskyelig.
Det er mænd som dig, der er skyld i, at kvinder prostituerer sig.
- Mig? - Ja, mænd som dig.
Så er det godt, Sally. Jeg vil ikke høre mere om det.
Jeg er glad for, jeg gik. De er alle sammen så snobbede.
- Clarissa er så sippet og arrogant. - Egentlig ikke.
Det er bare sådan, hun er blevet opdraget.
Gid hun kunne se mere klart på tingene.
Klart nok til at gifte sig med dig, mener du.
- Dette er mr. Wickham, Peter. - Jeg hedder altså Dalloway.
Richard Dalloway.
- Men jeg har sagt Wickham til alle. - Jeg hedder nu Dalloway.
- Mit navn er Dalloway. - Dalloway.
- De vil gøre politisk karriere? - Ja, det tror jeg bestemt.
"Mit navn er Dalloway."
- Hvad er der i vejen? - Nogen har lige trådt på min grav.
Han er den, hun vil blive gift med.
Jeg har været på havets bund.
Jeg har været død.
Men nu lever jeg igen.
Jeg må hvile mig lidt mere.
Jeg spørger nogen, hvad klokken er. Jeg tror, vi må videre.
Der er ingen steder at gå hen, ingen steder at gemme sig.
Vi skal tale med en læge, der kan hjælpe dig.
- Ikke flere læger! Ikke flere løgne! - Hids dig ned, Septimus.
Evans?
Evans!
Bliv, hvor du er!
Det er ikke Evans.
Det er ikke Evans. Du skal ikke være bange. Den mand er ikke Evans.
Det er han ikke.
Lad os gå en tur. Det er dejligt vejr.
Det er sådan en dejlig aften. Lad os tage ned til søen.
Ja, vi kan tage ud at ro.
Lad os hente vores sjaler, det kan godt være køligt.
Peter, vi skal ud at ro på søen. Skal du ikke med?
Jeg tror, mr. Dalloway har et godt øje til dig.
- Man er vel nok en perfekt værtinde. - Du skal ikke være uforskammet.
"Jeg hedder nu Dalloway."
Kom nu.
De venter alle sammen.
Stakkels kvinde.
Du siger ikke noget til lægen, vel?
Det må du ikke. Så tager de dig bare fra mig.
Jeg har læst doktor Holmes' notater, og han har tilset Deres mand?
Ja, han er vores værtindes læge. Jeg var så bekymret for Septimus.
- Han har truet med selvmord? - Ja, men han mente det ikke.
Naturligvis ikke. Og doktor Holmes ordinerede...
- Bromid? - Ja.
Han sagde, det ikke var noget alvorligt.
Men Septimus taler tit til Evans, hans ven, som blev dræbt i krigen.
Men krigen har nu været forbi i årevis.
Septimus har ikke altid været sådan. Det er sket inden for et par måneder.
Han siger, folk taler bag væggene, og han så et kvindehoved i en bregne.
Han siger, han anklages for en forbrydelse, men han har intet gjort.
Og pludselig glemmer han det hele, og så er han glad som før.
Vi kørte med bus til Hampton Court forleden, -
- og han sagde, de gule og røde blomster lignede flydende lamper.
Han var morsom og fik mig til at grine.
Men da vi stod ved floden, sagde han, vi skulle tage livet af os selv.
Han greb min hånd og sagde, han faldt ned i flammerne, og han græd og græd.
Mrs. Warren Smith, Deres mand er alvorligt syg.
Ud fra Deres beretning og doktor Holmes' journal, -
- må jeg konkludere, at han lider af forsinket granatchok.
- Han er vel ikke sindssyg? - Det udtryk benytter jeg ikke.
Jeg ynder at sige "uden sans for proportioner."
Men doktor Holmes sagde, der ikke var noget i vejen.
Deres mand har brug for fuldstændig ro.
- Vel ikke adskilt fra mig? - Kære frue...
Det kan være nødvendigt at skille folk fra familien for deres eget bedste.
Dalloway... Jeg mødte Clarissa i morges.
Så holder hun endnu et af sine berømte selskaber i aften.
Ja, ligesom hun plejer.
Lady Bruton har altså også sendt bud efter dig. Gad vide, hvad hun vil?
Sikkert ikke noget, vi ikke kan løse over en god frokost.
Goddag, miss Brush. Hvordan går det Deres bror i Sydafrika?
Jeg har hidkaldt jer under falske forudsætninger.
Jeg har brug for jeres hjælp, men lad os nu spise først.
- Hvordan har Clarissa det? - Hun er kommet sig fint, tak.
Lægen siger, hun skal tage det med ro, men hun vil så gerne holde selskab.
- Vi håber meget at se dig i aften. - Naturligvis, Richard.
Jeg vil ikke gå glip af et af jeres selskaber.
Jeg mødte Clarissa i morges. Hun havde en hat på med gule fjer i.
Den hat kan jeg så godt lide.
Kom indenfor.
Godt.
Sæt Dem ned.
Jeg kan læse, at De deltog i krigen med udmærkelse.
Krigen?
Verdenskrigen. Et slagsmål mellem skoledrenge med geværer.
Fik jeg en udmærkelse? Det har jeg glemt.
I selve krigen fejlede jeg.
Nej, han fik en fornem udmærkelse. Han blev forfremmet.
Jeg har...
- Jeg har begået en forbrydelse. - Han har intet gjort galt.
Hvad rådede doktor Holmes Dem til?
Min kone skulle lave grød til mig. Hovedpine og frygt er bare nerver.
Vi bestemmer selv vores til stand. Jeg burde få mig en hobby.
Doktor Holmes...
... kaster sig over andre interesser.
Han kobler af fra sine patienter gennem gamle møbler.
Doktor Holmes er interesseret i antikke møbler.
Så da fjolset kom igen, nægtede jeg at tale med ham. Frastødende karl.
Ildrøde næsebor.
Når først man er snublet, kaster Holmes sig over en!
Vores eneste chance er at flygte.
Langt væk fra doktor Holmes.
Det er ikke nogen undskyldning. Jeg fejler ikke noget.
Bortset fra synden...
... for hvilken menneskets natur har dømt mig til døden.
Jeg føler intet.
Jeg var ligeglad, da Evans døde. Det var det værste.
Men alle de andre forbrydelser...
... løfter hovedet og peger fingre ad mig.
De vrænger ad mig og fnyser.
Menneskets straf over sådan et uhyre er døden.
Vi kan alle gå hen og blive deprimerede.
- Får han pludselige impulser? - Det vedkommer kun mig.
Der tager De fejl. Vi er alle ansvarlige for hinanden.
Er jeg ansvarlig for doktor Holmes?
Endnu en kvaksalver.
Vi har planlagt, at De skal på et hjem.
- Et af Holmes' hjem? - Nej, et af mine hjem.
Der skal De lære at hvile Dem og genfinde proportionssansen.
Men jeg har jo tilstået! Jeg har tilstået mine forbrydelser.
- Hvorfor må jeg ikke slippe? - Han har intet gjort forkert.
Der vil blive passet godt på ham. Jeg vil tilse ham ugentligt.
Men min mand vil aldrig gå med til det.
Deres mand har truet med selvmord. Han har intet valg. De siger loven.
Det er et dejligt sted på landet. Personalet er meget elskværdigt.
Hvis De ikke har flere spørgsmål, aftaler jeg alt med doktor Holmes.
Han vil sørge for afhentning i aften mellem fem og seks.
Det er, hvad loven dikterer, og det er for det bedste.
- Doktor Holmes kommer vel ikke selv? - Overlad trygt det hele til mig.
- Jeg brød mig ikke om ham. - Han er en kvaksalver.
Vi er deserteret.
Ved I, hvem der er i byen? Vores gamle ven, Peter Walsh.
- Hjemvendt fra Indien. - Er Peter Walsh vendt hjem?
Han er vist raget uklar med en kvinde i Indien.
Peter Walsh lavede altid ballade.
- Blev han ikke gift på udturen? - Det holdt ikke så længe.
Det var vist fordi, der var en anden, han ikke kunne få.
Nu vil han sikkert slå sig ned her. Han får svært ved at tilpasse sig.
Clarissa ved sikkert godt, han er i landet.
Og han kommer sikkert i aften, og så vil alt blive åbenbaret.
Ja, hvis Peter Walsh er i byen, så ved Clarissa besked.
Kom nu, Peter.
Lad os løbe om kap op til toppen.
Min ide er følgende:
Er vi ikke enige om, at England er overbefolket?
Og vi er enige om, -
- at mange af de hjemvendte soldater har svært ved at finde arbejde.
I visse tilfælde er deres arbejde sågar blevet overtaget af kvinder.
Og det fører jo kun til moralsk forfald.
Ja, desværre.
Min ide er ganske enkel, men det er alle gode ideer jo.
Ved at gøre det økonomisk favorabelt kan man anspore -
- unge mennesker af begge køn til at emigrere til Canada.
De ville få mulighed for at skabe sig en fremtid i Canada.
Og det ville være givtigt for England i det lange løb.
Som kvinde er det jo begrænset, hvad jeg kan udrette.
Men Richard, jeg beder dig om at lufte forslaget i Overhuset.
Og Hugh skal sætte skub i tingene med et læserbrev til The Times.
Jeg ved, du ved, præcis hvordan det skal formuleres.
Der har vist allerede været forslag om at fremme emigrationen.
Men et læserbrev til The Times kan vel ingen skade gøre.
Man burde lade folk tvangsemigrere, hvis de slet ikke kan finde arbejde.
Så langt ville jeg ikke gå. Den slags ting er ikke så ligetil.
Café Royal har fået ny kok. Han kan virkelig trylle med en multe.
Du kan lige nå på posthuset inden tre.
Vi kan vist roligt sige, det var en succes.
Nu tager jeg mig et hvil.
Gad vide, om Peter Walsh har kontaktet Clarissa?
Jeg tror, jeg køber noget til Evelyn. Hun er så trist til mode, -
- og smykker taber aldrig i værdi.
Jeg tror, jeg vil købe blomster til Clarissa.
Ja, jeg smutter lige forbi på vejen tilbage til Overhuset.
De skulle have været røde.
- Det ved jeg. - Der var ikke flere røde.
Richard...
Røde roser...
Jeg sætter dem på en særlig plads. Hvordan gik frokosten?
Hugh var der. Han er ganske uudholdelig.
Hun bad ham skrive et læserbrev til The Times.
Endnu en af hendes planer for at få verden på ret køl.
- Hvad er alt det her? - De er da til mit selskab.
Og nu er det hele ødelagt.
Kom her.
Lad os sætte os. Bare fem minutter.
- Hvorfor er det hele ødelagt? - Mrs. Marsham har skrevet til mig.
Hun mente ikke, jeg havde noget imod, at hun har inviteret Ellie Henderson.
- Hvad er der så forfærdeligt ved det? - Hun er så kedelig, at det støver.
Og Elizabeth kommer ikke. Hun er sammen med den rædsomme miss Kilman.
- Du bekymrer dig for meget om det. - Det er det eneste, jeg kan gøre.
Give folk en aften, hvor alting virker fortryllet.
Hvor alle er smukke og føler, at de er morsomme...
... og vellidte. Og de går hjem og tænker:
"Hvor var det en dejlig aften. Hvor er det skønt at leve."
Det kan Ellie Henderson da ikke sætte en stopper for.
- Du griner ad mig. - Overhovedet ikke.
Åh Richard... Du er et bedre menneske, end jeg er.
- Du skulle aldrig have ægtet mig. - Hvad havde du så gjort?
Giftet mig med Peter Walsh.
- Han var her for resten i morges. - Millie Bruton sagde, han var i byen.
Han er forelsket i en kvinde i Indien. Han er her for at søge skilsmisse.
Han har ikke ændret sig en tøddel.
- Deres kagefad, sir. - Tak.
Forstod du, hvad pastoren sagde om, at viden kommer i form af lidelse?
Egentlig ikke, men jeg har heller aldrig rigtig lidt.
Det kommer du måske heller aldrig til. Ikke at jeg ønsker det for dig.
Men som han siger, kan sand viden kun opnås gennem lidelse.
Hvad var det, du ville købe?
En underkjole. Den, jeg har, hænger i laser.
- De har nogle pæne stribede. - Dem har jeg slet ikke råd til.
Jeg er nødt til at komme til selskabet i aften. Jeg havde glemt alt om det.
Mor bliver ked af det, hvis jeg ikke kommer.
Det er synd og skam, din mor ikke har andet at lave end at holde selskaber.
Jeg ved, hun ikke kan gøre for det. Kvinder som hende er forkælede.
- Hun kan lide at holde selskaber. - Jeg går aldrig til selskaber.
Hvorfor skulle man invitere mig? Jeg er kedelig. Jeg er ulykkelig.
Men jeg har mere ondt af andre mennesker.
Deres regning, frøken.
Spis du bare færdig. Jeg betaler ved skranken.
Jeg hjælper til en anden aften. Beklager, men jeg må gå nu.
Frygt ikke længere.
- Hvem er den hat til? - Mrs. Filmers gifte datter.
- Og hvad hedder nu den gifte datter? - Mrs. Peters.
Jeg bryder mig ikke om hende, men mrs. Filmer har været så god mod os.
Den er for lille til mrs. Peters. Hun er jo enorm.
Den hat kunne passe en lirekassemands abekat.
Sådan.
Nu vil den stakkels dame ligne en præmiegris.
Lad os se, hvad du har i din sytøjsæske.
Det bliver en smuk hat.
Sådan. Sy det meget forsigtigt på.
Evans?
Det var bare aftenposten. Mrs. Filmer med aftenposten.
Kommer de og fører mig bort, Rezia?
Sir William Bradshaw sagde, du skal lære at hvile dig.
Skal. Skal.
Hvorfor "skal"?
- Hvad ret har han til at bestemme? - Du har jo truet med selvmord.
Jeg er altså i deres magt.
Hvor er mine papirer, Rezia?
- Brænd dem. - Nogle af dem er smukke.
Jeg tager med dig, Septimus. De kan ikke tvinge os fra hinanden.
Du er et træ i blomst. Du er mit asyl.
Du frygter ikke længere. Hverken Holmes eller Bradshaw.
Du har sejret.
Jeg pakker vores ting. Dine papirer gemmer jeg væk.
De har sendt Holmes. Jeg lukker ham ikke ind.
- Han lovede ikke at sende Dem. - Er Deres mand ovenpå?
- Jeg tillader det ikke. - Jeg følger bare loven.
Gå Deres vej. De får ikke lov at komme ind. Lad min mand være.
Mr. Warren Smith!
Vil De have mit liv?
Nu skal De få det.
Den kujon.
Hvorfor fanden gjorde han det?
En triumf for civilisationen.
Goddag.
Nummer tolv, tak.
- Tak. - Dette er kommet til Dem.
Tak. Tak.
Peter, det var skønt at se dig. Det skal du vide. Clarissa.
Vi kunne spille tennis.
Nej, det er for varmt og lummert. Og vi mangler en til double.
Hugh er på besøg hos sin mor, og Herbert gider ikke.
Måske kommer "Mit navn er Dalloway."
I sit kridhvide tøj, der passer til hans kridhvide tænder.
"Mit navn er Dalloway."
Nu er det vist ikke morsomt længere.
- Kan hun være interesseret i ham? - Nu vil jeg have det afklaret.
Du sværmer for Dalloway, gør du ikke?
Gør du ikke?
Det er så svært, Peter.
Bare fortæl mig sandheden. Fortæl mig sandheden.
- Han gør mig tryg. - Er det tryghed, du vil have?
Du kræver så meget af mig. Jeg kan bare ikke.
Smide alt fra mig og rejse ud i verden sammen med dig. Så modig er jeg ikke.
- Og Richard... - Richard vil forkæle dig.
Og spærre dig inde i et smukt og trygt bur -
- fyldt med blomster og antikke møbler.
Han vil træffe alle beslutninger for dig.
- Du kræver så meget af mig. - Det er fordi, jeg elsker dig!
Richard vil give mig ånderum.
Han er en nar, Clarissa.
En uopfindsom, kedelig nar.
Du kræver for meget af mig. Jeg kan ikke give dig det.
Så er det altså nyttesløst. Så er det forbi.
- Jeg er ked af det, Peter. - Clarissa...
Clarissa! Clarissa!
Lord Lexham.
Lord Lexham!
- Hvor er det herligt at se Dem. - Mine kone er desværre forkølet.
Hun nægtede at tage sin pels på til en havefest, og det var iskoldt.
Det bliver en fiasko. En total fiasko.
- Hvor er det sødt af Dem at komme. - Det er skønt at se Dem.
- Herligt at se dig. - Godt, du kunne komme.
Hvorfor gør jeg det?
- Det var godt, De kunne komme. - Det var pænt af Dem at invitere mig.
Mr. Peter Walsh!
Så kom du alligevel. Hvor er det dejligt at se dig.
- Er du vendt hjem fra Indien, Peter? - Ja, det er jeg.
Det er vist årevis siden sidst.
Det var en fejl at invitere ham. Han vil føle sig malplaceret.
Jeg ved, han kritiserer mig. Han synes, jeg er falsk.
Hvorfor gør jeg det? Hvorfor lade sig opsluge af flammer?
Jeg føler, at jeg er brændt til aske.
Miss Henderson!
Hellere det end at tørre ind som Ellie Henderson.
- Ellie, det var godt, du kom. - Det hele er så fornemt.
I guder... Hvorfor kan hun ikke stå oprejst?
Det er nok fordi, hun er så svagelig.
- Herligt at se dig igen. - Vel mødt, Richard.
- Hertugparret af Marlborough! - En hertug?
Hvorfor skulle de komme lige efter Ellie?
De tænker nok deres, når de ser en som hende.
Skønt at se dig, Clarissa. Tak for invitationen.
Det var sødt af jer at komme.
En katastrofe. Festen er en katastrofe.
Hvor er det ydmygende. Nu går Peter sin vej.
Jeg vil tale med ham, men jeg får sikkert ikke mulighed for det.
Sådan er livet. Han synes, jeg er latterlig.
Det er alt for anstrengende. Jeg nyder det slet ikke.
Jeg føler mig som naglet fast.
- Det er dejligt at se Dem. - Godt at se Dem, oberst.
Mr. Hugh Whitbread!
- Hvordan havde Evelyn det i dag? - Hun holder ud.
Jeg besøger hende i morgen. Har hun læst Lady Asquiths erindringer?
Det tvivler jeg på. Evelyn er ikke nogen læsehest.
Lady Bruton!
- Så kom hun altså. - Kære Clarissa.
Måske hader hun mig ikke alligevel.
Det essentielle for et dybdeborende studie af Milton...
Et øjeblik troede jeg, jeg blev omfavnet.
Det er ikke en fiasko alligevel. Det skal nok gå.
Det er stadig lidt usikkert, men nu er mit selskab begyndt.
- Lady Rosseter! - Hvem i alverden er det?
Clarissa!
Sally? Den stemme... Sally Seton.
Sådan så hun ikke ud, da hun kyssede mig ved springvandet.
Det er skønt at se hende igen.
Hun er ældre og gladere, men ikke så smuk længere.
Men hvor er det dejligt, at hun er kommet til mit selskab.
- Jeg har tænkt på Bourten hele dagen. - Har du virkelig det?
Premierministeren!
Jeg må forlade dig, Sally. Hvor er Richard?
Undskyld mig, Ellie.
- Hvor er det dog godt at se Dem. - Tak. Min kone kunne desværre ikke.
Clarissa ser godt ud til trods for hendes sygdom.
Richard var meget bekymret for hende.
Parlamentsmedlemmers koner bør ikke blive syge.
Det var vist hendes hjerte.
Jeg mener, den slags er et spørgsmål om viljestyrke.
Harry Audley. Han malede det smukke portræt af Deres kone.
Peter!
Peter Walsh!
Du godeste! Sally Seton?
- Jeg er Lady Rosseter nu. - Det mener du ikke.
Den er god nok. Lady Rosseter.
Vi bor i Manchester, og jeg har fem enorme sønner.
Enten bedrager mine øjne mig, eller også er det Ellie Henderson.
Det er vores præsts datter. Hun stirrer på premierministeren.
Før hende herover, før hun besvimer af benovelse.
- Lord Lexham. - Hyggeligt at se Dem.
Hun har altid virket skrøbelig. Men noget så charmerende.
Richard burde have fundet en kone med mindre charme og mere rygrad.
Det havde hjulpet ham i arbejdet. Nu kommer han aldrig i ministerrådet.
Hvor er englændere dog snobbede.
De klæder sig fint på for at bukke og skrabe.
Jeg vil hellere høre bavianer pludre og kulier slå deres koner.
Du er stadig den samme, Peter. Du leger stadig med din lommekniv.
Vi er ikke ens alle sammen.
Min mand har sit eget bomuldsspinderi, men han er søn af en minearbejder.
Se lige der. Se.
Er det ikke Hugh Whitbread?
Sikke en spytslikker. En krybende spytslikker.
Han har slet ikke ændret sig. Hvordan kan hun holde ham ud?
Det gør dig stadig vred.
Se hende engang. Hun lader det hele stige sig til hovedet.
Vær ikke for hård ved hende.
Til denne slags selskaber er hun nødt til at spille skuespil.
- Det er ikke den rigtige Clarissa. - Nej, hun er forsvundet for længst.
Må jeg præsentere vores datter?
Hvis du fik hende i enrum, ville du genfinde den gamle Clarissa.
Det er der ikke de store chancer for i aften.
- Richard nød virkelig Deres frokost. - Richard var yderst opmuntrende.
Og han har lovet at hviske min ide i det rette øre.
Han taler med premierministeren nu, inden han går.
Min plan ville kunne spare formuer. Måske slår Richard til netop nu.
Er det ikke Peter Walsh, der taler med miss Parry?
Jo, det er Peter.
Kære Peter. Han er så dygtig. Han burde være blevet til noget.
Men han kom altid i uføre med damerne.
Kom og hils på ham.
Lad os så høre det fra hestens mund, Peter.
Hvad foregår der i Indien?
Mangt og meget, Lady Bruton. Det er en kompliceret affære.
Det er en tragedie.
Hvis min far, generalen, havde levet, skulle han nok sætte skik på sagerne.
Jeg må tale med dig, Clarissa.
Først må jeg hilse på Sir William og Lady Bradshaw. Vi tales ved senere.
- Det var sødt af Dem at komme. - Vi er uforskammet sent på den.
- Vi turde næsten ikke gå ind. - Men vi kunne ikke modstå.
Forsinkelsen har en sørgelig årsag. En af mine patienter begik selvmord.
Der må virkelig vedtages en lov angående forsinket granatchok.
Ja, stakkels unge mand. Han blev dekoreret for sit heltemod i krigen.
Og her til aften kaster han sig ud ad vinduet. Spiddet på rækværket.
- William blev noget chokeret. - Hun ligner en søløve, der bjæffer.
William er så ked af at miste en patient.
Når en ung mand mister en arm, et ben eller sit ansigt, sker det hurtigt.
Hold op, hold op. Lad være med at tale om døden til mit selskab.
Jeg har aldrig brudt mig om jer. I er åndsformørkede og onde.
Om staklen overlever eller ej, gør vi altid vores bedste for ham.
En ung mand på vanviddets rand kom til Dem, -
- og De knækkede hans sjæl og gjorde hans liv uudholdeligt.
Og han tog sit egetliv.
De må have mig undskyldt, Lady Bradshaw.
Lady Bradshaw, jeg...
Problemet er, at politikere ikke interesserer sig for granatchok.
Nej, netop.
Henry, Eleonor. Herligt at se jer.
Sir William Bradshaw er ankommet.
Det ville være klogt at indvie ham i Deres plan.
Han behandler mange soldater for granatchok.
Han ville nok synes om ideen med at sende dem til Canada.
At leve i den fri natur er godt mod mentale forstyrrelser.
Fremragende ide, Hugh.
Hun er forsvundet.
Du tror vel ikke, hun er gået i seng?
Nej, hun forlader da ikke sit eget selskab.
- Jeg anede ikke, hun har været syg. - Hold op med at bekymre dig, Peter.
Han kastede sig ud ad vinduet og lod sig spidde.
Jorden tordnede op mod ham, og de rustne pigge sønderrev ham.
Og der lå han så med dunkende hoved,-
- indtil mørket kom.
Hvorfor gjorde han det?
Hvorfor skulle de tale om det til mit selskab?
Med ét kastede han sit liv bort.
Jeg har engang kastet en shilling i floden.
Men han har kastet sitliv bort.
Du ville skrive, kan jeg huske.
Har du fået skrevet noget?
Ikke e t ord.
Ikke et eneste ord.
Men nu vil han altid være evig ung.
Hele dagen har jeg tænkt på Bourten, på Peter og Sally.
Vi er blevet gamle.
Vi vil blive endnu ældre.
Har jeg mistet alt, hvad der havde betydning?
Er det druknet lidt efter lidt i korruption, løgne og snak?
Kan du huske den aften, vi roede på søen?
Jeg kan huske, jeg tænkte: "Hun har forladt mig."
Og så stod hun pludselig der og rakte hånden frem mod mig.
Hun var så smuk og sagde: "Kom nu, de venter alle sammen."
Hvorfor ville hun ikke gifte sig med mig, Sally?
Hun var bange.
Dine forældre gav dig livet, og du må leve det fra ende til anden.
Man skal vandre besindigt, -
- men inderst inde frygter jeg af og til, at jeg ikke kan holde ud.
Uden Richard, som han sad og læste avis, -
- mens jeg krøb sammen som en fugl og livede langsomt op.
Jeg var døden nær.
Jeg fik øje på dig og tænkte: "Hvem er den yndige pige?"
Og så gik det op for mig, at det var min datter.
Måske havde hun brug for en med en mere enkel livsanskuelse.
Hun holdt mere af dig end af Richard.
Mit liv er ikke enkelt.
Mit forhold til hende var ikke enkelt.
Hun knuste mit hjerte.
Og man kan ikke elske så stærkt to gange.
Hvad er det, der gør, at vi holder ud?
Hvorfra kommer den umådelige lykke, der pludselig kan overraske os?
Så kan intet gå langsomt nok, intet varer for længe.
Og til hvert øjeblik ønsker man at sige: "Bliv her."
"Bliv her."
Jeg er lykkelig for det venskab, jeg havde med Clarissa.
Der var noget uskyldsrent over hende.
Hun var så charmerende og gavmild.
Den dag i dag kan jeg stadig se hende for mig klædt helt i hvidt.
Hun var altid klædt i hvidt, og havde favnen fuld af blomster.
Og det får mig til at tænke:
Gør fravær nogen forskel? Gør afstand?
Du synes nok, jeg er sentimental, -
- men jeg tror på, at man kun skal sige, hvad man virkelig føler.
Jeg ved ikke, hvad jeg føler.
Jeg ved, jeg har elsket hende, og at det har påvirket mit liv lige siden.
Jeg må ind til mit selskab, til Sally og Peter.
Den unge mand tog sit eget liv, men jeg har ikke ondt af ham.
Jeg er faktisk glad for, han kunne smide det hele bort.
Det har fået mig til at føle skønheden.
Til at føle mig ligesom ham.
Knap så bange.
Jeg må gå nu.
- Har han mon gjort hende lykkelig? - Det er ikke til at vide, Peter.
Alle vore forhold er kun ridser i overfladen.
Vi troede, han var dum, men hvad har hjernen at skulle have sagt?
I forhold til hjertet.
Nå, der er du.
- Peter og Sally er ikke gået, vel? - Det ved jeg ikke.
Clarissa!
Jeg kunne ikke gå uden at sige farvel.
Og du kan ikke gå, før du har danset med mig.
Peter er inde i biblioteket.
Så er jeg her endelig.
ripped by mostern